Елизабет! Ало!
Елизабет!
Описан като пейзаж по-бял и от снега.
Аз се отправям към непознатите светове.
IceFanSubs
представят
Превод:
KiMiTo Golden^Fool
Пътувах, докато се губих
под това сиво небе.
Всеки ден измислях нови планове, за да постигна мечтите си.
Редакция:
KiMiTo
Чудя се дали някой ден,
Стайлинг/тайпсет:
KiMiTo
дори и с тези мои малки стъпки
Превод на ОP и ED:
KiMiTo
ще мога да пътувам отвъд тези тъмни облаци.
Ще си придам смел вид, който всъщност ме наранява.
Поздрави за всички наши фенове!
Чувствам празнота в сърцето си.
Започва да вали и капките дъжд
започват да се разпръскват.
Тези пъстри лъчи светлина
не казват накъде са се отправили
и отвъд безкрайната далечина преминават през всичко.
Изгарям бледото отражение в очите си.
Под небето на което съм,
трябва да успея да достигна до непознатите светове.
Би трябвало да не казвам на никой, но според Бари,
полковникът се опитва да разобличи хората от военния щаб, които са замесени
в случая с Лаборатория №5.
Лаборатория №5...
Ал...
Трябва да вървя.
Може би ще намеря нещо за човека убил Хюз-сан.
Почакай! Ами тайната на тялото ти?
Ще ти я кажа, когато се върна.
Какво му става?!
Тръгвам.
Обещай ми, че ще се върнеш.
Добре, обещавам.
Епизод 19
Смъртта на безсмъртния
Това ли беше?
Сега може ли да те изям?
Млъкни, не ми се пречкай!
Лейтенант!
Куршумите ви свършиха. Куршумите ви свършиха!
Значи е време да вечерям!
Изглежда, че дойдох навреме.
Полковник.
Защо дойде?!
Въпреки че нещо може да ни се случи, трябва да ни пренебрегнете, ако не искате
да подбудите някакви съмнения! И все пак дойде тук...
Идиот ли си или какво?!
Добре де, идиот съм си.
Какъв по дяволите беше този тип...
Полковник! Целта ни бяга!
Сержант, оттеглете се! Не оставяйте, дори и следа от това, че сте били тук!
Хаяте, ти остани при сержанта!
Разбрано!
Полковник. - Какво?
Благодаря ви.
Това го остави за после. В момента сме по средата на важна операция.
Добре.
Скачай в колата. - Разбрано!
Това е свързано с Хюз-сан, нали?
Искаш ли да дойдеш? - Да.
Не го изпускай! - Няма да ми избяга!
Душата ми продължава да трепери. Казва ми къде е тялото ми!
Чудя се, дали има и други подобни чудовища като онзи дебелия...
Не знам, но какво беше той, по дяволите?
Уцелих много негови жизнени точки, но на него му нямаше нищо.
Имаше ли татуировка на Ороборос?
Татуировка?
Може би онова нещо... Имаше нещо на езика си.
Вероятно е хомункулус.
Глупак, това беше близо! - Почакай малко! Хомункулус?
Невъзможно е такива неща да съществуват! - На юг срещнах хомункулус на име Грийд.
И той каза:
"Няма невъзможни неща."
Хомункулите имат изключителни възстановяващи способности.
Главата на Грийд бе отрязана, но той веднага си я възстанови.
Но предполагам, че е трудно да се повярва на това.
Вярваме ти, след като видяхме онова нещо...
Само не ми казвай, че е жив след това, което му направих и след като падна
от върха на онази сграда... - Най-вероятно...
По дяволите... Какви са тези извънземни мутанти?!
Тялото ми влезе там.
Лаборатория №3, а?
Сега имаме възможност да изнудваме висшите ешелони.
Това е достатъчно.
Оттегляме се. - Отказвам!
Почакай! Идиот! - Това е лошо, полковник.
Не, всъщност е добре.
Какво?
Махнете се от пътя ми! Не съм заинтересован от вас!
Къде си, месо мое?!
Всички да се евакуират незабавно!
П-Полковник!
Нарушителят е опасен престъпник.
Оставете го на нас.
Затворете всички изходи! - Разбрано!
Този тъп Бари... Къде е отишъл?
Ще се разделим. - Разбрано.
Изглежда, че това място е било изоставено.
Може ли да е била стая за експерименти?
Ако е така, изглежда, че експериментите не са били успешни.
Какво съвпадение.
Не мога да повярвам, че ме хванахте.
Ти знаеш, очаквах те.
Исках да те видя, Джан.
Соларис...
Защо си тук? - Ей, Хавок, тя има татуировка на Ороборос!
И сам мога да видя!
Извинявай, че те излъгах.
Знаех си, че нещо не е наред.
Харесваш големите й гърди, нали?
Да, позна от първия път!
Позна, позна, позна!
Каза ли й нещо?
Не съм й казвал нищо свързано с работата ми!
Познаваш ли Маес Хюз?
Той беше красив и умен мъж.
Жалко, че не можах да го убия...
Падни на колене!
Кажи ми всичко, което знаеш. - Не може.
Не може да ме накарате да падна на колене...
Както и очаквах от героя на Ишбал.
Безмилостен си.
Хомункулус?!
Боже, изглежда, че си написал домашното си, Джан.
Като награда ще ти покажа...
Виждате ли го?
Това е Философски камък.
Този камък е нещо като сърце за хората създадени от него.
Това сме ние - хомункулусите.
Чудовища! - Колко грубо.
Ние също имаме чувства и обичаме родителите си.
Ние сме...
Хора.
Явно не мислиш да ни оставяш живи, след като ни разкриваш голямата си тайна.
За жалост, да.
Бавен си!
Сега не можеш да използваш огънчето си.
Какво ще правим сега?! Ще умрем, ако това продължава така!
Не, всъщност това е добре.
Щом има много вода...
...значи просто трябва да я разтворя, за да създам водород и кислород!
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu
Боже, само погледни това...
Взех я от бившата си...
Проклятие!
Полковник, ще ми дадете ли огънче?
Е, предполагам, че е невъзможно. - Какво? Да не съм ти кибрит?!
Тази жена трябва да е изгоряла. - От къде знаеш?
От миризмата.
Познавам тази миризма от предишни изгорени от мен хора. - От Ишбал?
Но не можем да пренебрегнем възстановяващите й способности.
Така че внимавай. - Разбрано!
Хавок!
Дръж се, Хавок! - Няма смисъл.
Не можеш да го спасиш.
Не!
Безполезно! Няма да ме убиеш толкова лесно!
Мога да го спася с това!
Ще го използвам, за да го излекувам.
Медицинската алхимия не е моята специалност,
но ако се подсиля с този камък...
Не е много мило от твоя страна да бъркаш така внезапно в гръдния кош на една жена.
Фюрере!
Нарушител?
Да! Същият нарушител, който нападна западния затвор!
Полковник Мустанг е след него!
Мисля да му помогна.
Ние също ще дойдем с вас!
Не.
Сам ще се справя с него.
Мисля, че ти казах.
Философският камък е моето сърце.
Съжалявам.
Ти си кандидат за жертва,
но ще умреш тук.
Кучка...
Защо не умреш тук, гледайки как той умира?
Младши лейтенант Хавок...
Отговори ми... по дяволите...
Няма да позволя да умреш преди мен...
Хавок...
Само дето дойдохте, госпожице.
Вижте колко много се е разложило тялото ми.
Невъзможно е да сложиш душа в чуждо тяло.
Ако разделените души и тела не се съчетават,
тогава аз, който съм направен от душа и желязно тяло...
Да, изглежда, че няма гаранция, че това тяло ще оцелее до самия край...
Бате...
Ето ви и вас, Лъст-сан.
Номер 66, защо си с полковника?
Защото изглежда забавно!
А пък и...
Повече от всичко искам да те убия!
Какъв досадник.
И бронираното момче? Какво правиш тук?
Каква загуба.
За една нощ трябва да убия двама кандидати за жертва!
За жертва? Двама?
Да. Ти и някой друг.
Какви ги говорите, Лъст-сан?!
Мразя упоритковците.
Сега ще изпратя и теб на мястото, където изпратих шефа ти, лейтенант.
Чакай...
Каза две жертви за една нощ, нали...
Не ми казвай, че си...
К-Кучка... !
Свърши ли?
Вие хората сте толкова глупави, слаби и жалки.
Лейтенант, стани и бягай.
Ти ли искаш да умреш пръв?
Ясно... Значи си отворил вратата.
Жалко.
Не си кандидат, а сигурна жертва.
Алфонс, остави ме и бягай.
Не.
Бягай!
Не!
Поне ти се спаси! - Казах не!
Виждам хората да умират пред очите ми...
Мразя това! Писна ми!
Не искам никой друг да умира! Ще те защитя!
Много добре казано, Алфонс Елрик!
Най-накрая падна на колене.
Използваш запалка и увеличаваш силата и с преобразуващ кръг, изрисуван с кръвта ти...
Как изобщо се движиш с тази рана?! - Затворих я с огън!
Въпреки че припаднах няколко пъти.
Каза, че няма да те убия толкова лесно, нали?
Тогава ще продължа да те убивам, докато не умреш напълно!
Полковник!
Загубих.
Срамно е, но не мисля, че е толкова лошо да ме убие човек като теб.
С честни очи, без колебание.
Няма да мога да дочакам дните, в които тези очи ще изпитат болка...
Те наближават...
Полковник!
Значи си добре...
Тревожете се за себе си!
Алфонс, благодаря ти, че защити моя подчинен.
Зарежи това! Трябва ни доктор! - Точно така...
Моля да побързате и да заведете Хавок при някой доктор...
Добре е... Добре е...
Здрасти, върнах се.
Идиот! Добре дошъл!
Ами...
От къде да започна...
Счупи се!
О, не! Не мога да поправя това!
Боже, успях да оцелея...
Но в такава форма...
Чудя се, дали някой ще ме поправи...
Какво! Още си жив?!
Спри! Какво правиш?!
Още не съм убил достатъчно!
Чакай! Чакай! Чакай! Чакай! Ч-Чакай!
Спри... !
Няма начин...
Невъзможно...
Хоенхайм!
Нека с все сили, нека с все сили
кажем, че не трябва да бъдем толкова упорити.
Драсканицата, която някой направи
на стената започва лека по лека да се размазва.
Никой не знае истинската им същност.
Въпреки че ние двамата печелим и губим
все се впускаме на все по-дълги и дълги пътешествия.
И въпреки че има дни в които самотата ни обладава и ни кара да ридаем...
Ние ще превърнем сълзите и болката си в щастие.
Нека пламъкът на свещта озари утрешния ден.
И ще стиснем малките си ръчички над пламъка на огъня, сътворявайки звезден прах,
който вечно ще сияе все така брилянтно.
Сбогуванията може и да са неизбежни,
но сезоните все продължават да си се сменят.
Дори и да се загубя някъде из необятната шир, аз ще продължа да вървя с теб.
Това е единственото нещо, което никога няма да се промени.
Истината разкри чувствата му: радост и нещастие.
Когато момчето трябва да се изправи срещу забравеното минало,
което той криеше зад решенията си.
Следващият епизод на Металния алхимик:
Епизод 20: Бащата пред гроба.
Епизод 20
Бащата пред гроба
Ако си човек, е възможно да плачеш без сълзи.
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu